НАУКОВИЙ ДИСКУРС У ФІЗИЧНОМУ ВИХОВАННІ І СПОРТІ
УДК 796.011:165.192:001 https://doi.org/10.69468/2786-7544 Засновник і видавець: Львівський державний університет фізичної культури імені Івана Боберського ЄДРПОУ 34606048 ROR: https://ror.org/04z6kfz30 Рік заснування: 2023 (Протокол №3 засідання вченої ради ЛДУФК ім. Івана Боберського від 29.11.2022) Періодичність: 2 рази на рік Мова видання: українська, англійська, польська, угорська (змішаними мовами) Тематика: історичні, організаційні, правові, соціальні та гуманістичні аспекти фізичного виховання і спорту; біомеханіка, кінезіологія, інформаційні технології у фізичному вихованні і спорті; теоретичні, дидактичні, медико-біологічні та психологічні аспекти фізичного виховання і спорту; теорія і методика спортивного туризму та фізичної рекреації; управління і підготовка кадрів у галузі фізичного виховання та спорту. Мета: створення авторитетної наукової платформи для обміну результатами досліджень та впровадження інноваційних практик у сферах фізичного виховання, спорту, спортивного туризму, фізичної рекреації, біомеханіки та кінезіології, спрямованої на інтеграцію української науки у світовий освітньо-науковий простір. Завдання: публікація результатів наукових досліджень з історичних, організаційних, правових, соціальних, гуманістичних, теоретико-методичних, медико-біологічних та психологічних аспектів фізичного виховання і спорту, біомеханіки та кінезіології; сприяння розвитку інформаційних технологій у фізичному вихованні і спорті; висвітлення теоретико-методичних аспектів спортивного туризму та фізичної рекреації; популяризація нових підходів у сфері управління і підготовка кадрів у галузі фізичного виховання та спорту; забезпечення високих стандартів наукових публікацій та академічної доброчесності. Видання категорії «Б» (Наказ Міністерства освіти і науки України від 26 червня 2024 р. №920) Кластер наукового фахового видання: Розвиток людського капіталу, соціальні науки та журналістика У виданні можуть публікуватися результати дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів доктора наук, кандидата наук та ступеня доктора філософії (галузь знань А «Освіта», спеціальності А4.11 «Середня освіта (фізична культура)» і А7 «Фізична культура і спорт»). Бази даних та індексування: Crossref – https://search.crossref.org/?q=+2786-7544&amp;from_ui=yes ІАС «Українська наукова періодика» – https://nfv.ukrintei.ua/view/6683eff80424cd35060dfa54 OpenAlex – https://openalex.org/sources/S4404675636 Sudoc – https://www.sudoc.abes.fr/cbs/DB=2.1/SRCH?IKT=12&TRM=269185976 ROAD – https://publishers.issn.org/resource/ISSN/2786-7544
Львівський державний університет фізичної культури імені Івана Боберського
Автори, які публікуються у цьому журналі, погоджуються з такими умовами: Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons Attribution License, котра дозволяє іншим особам вільно розповсюджувати опубліковану роботу з обов'язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та першу публікацію роботи у цьому журналі. Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження роботи у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад, розміщувати роботу в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі. Політика журналу дозволяє і заохочує розміщення авторами в мережі Інтернет (наприклад, у сховищах установ або на особистих вебсайтах) рукопису роботи, як до подання цього рукопису до редакції, так і під час його редакційного опрацювання, оскільки це сприяє виникненню продуктивної наукової дискусії та позитивно позначається на оперативності та динаміці цитування опублікованої роботи (див. The Effect of Open Access).
ОЦІНЮВАННЯ ІНФОРМАТИВНОСТІ ПІДКРИТЕРІЇВ ВПЛИВУ МІЖНАРОДНИХ СПОРТИВНИХ ЗМАГАНЬ НА ФІЗИЧНЕ ЗДОРОВ'Я ТА АКТИВНІСТЬ НАСЕЛЕННЯ УКРАЇНИ
Участь країни в проведенні масштабних спортивних подій супроводжується змінами в ставленні громадян до занять фізичною культурою, що зумовлює потребу розроблення індикаторів для вимірювання такого впливу. В Україні ця проблема є особливо актуальною, оскільки війна створила додаткові бар’єри для фізичної активності населення й посилила потребу у використанні міжнародних спортивних змагань як інструменту соціального згуртування й оздоровлення нації. Мета — оцінити інформативність підкритеріїв впливу міжнародних спортивних змагань на фізичне здоров’я та активність населення в контексті розвитку фізичної культури і спорту в Україні. Матеріали й методи. У дослідженні взяли участь 23 експерти в галузі економіки спорту, серед яких 69,6 % мали практичний досвід, 52,2 % — освіту й наукові здобутки в цій сфері, 30,4 % займалися дослідженнями економічного впливу спорту. Середній вік експертів становив 56,56±13,38 року, що забезпечувало репрезентативність вибірки. Опитування проводили в листопаді 2024 — січні 2025 року за допомогою Google Forms. Анкета містила три блоки: визначення актуальності теми, оцінювання інформативності запропонованих критеріїв і підкритеріїв за 7-бальною шкалою Лікерта (закриті й відкриті запитання) та соціологічний блок. Для статистичного аналізу розраховували середнє арифметичне, стандартне відхилення та коефіцієнт варіації Пірсона, а також відсоток експертів, які надали кожному критерію певну оцінку. Результати. Підкритерій «Рівень фізичної активності різних вікових груп населення до та після змагань» демонструє значну інформативність для критерія «Оздоровчий вплив міжнародних спортивних змагань на розвиток фізичної культури і спорту держави». На другому за значущістю місці — підкритерій «Рівень участі у спортивних та оздоровчих програмах». Третю сходинку рейтингу посідає підкритерій «Зміни у стані здоров’я населення, зокрема зниження рівня захворюваності завдяки активнішому способу життя». Дещо відстає від нього підкритерій «Зростання кількості людей, які регулярно займаються спортом або відвідують спортивні секції». Найінформативнішим показником першого підкритерію «Рівень фізичної активності різних вікових груп населення до та після змагань» визнано кількість осіб, які приєдналися до спортивних секцій або клубів після змагань. Для другого підкритерію «Зростання кількості людей, які регулярно займаються спортом або відвідують спортивні секції» найінформативнішим виявився показник «Збільшення кількості зареєстрованих членів у спортивних секціях, клубах і спортивних залах (%)». У третьому підкритерії «Зміни у стані здоров’я населення, зокрема зниження рівня захворюваності завдяки активнішому способу життя» лідирує показник «Рівень захворюваності на хронічні (серцево-судинні, респіраторні тощо) захворювання серед населення». Для підкритерія «Рівень участі у спортивних та оздоровчих програмах» найбільш інформативним визнано частку населення, що бере участь у безкоштовних або субсидованих спортивних програмах (% від загальної кількості населення). Висновки. Отримані результати підтверджують, що міжнародні спортивні змагання можуть істотно впливати на фізичну активність і здоров’я населення, але ступінь цього впливу залежить від конкретних підкритеріїв. Найбільш інформативним визнано підкритерій «Рівень фізичної активності різних вікових груп населення до та після змагань», оскільки він безпосередньо відображає зміни в поведінці населення і його легко вимірювати. Менш виражені, але також важливі підкритерії — участь у спортивних програмах, зміни стану здоров’я і регулярність занять спортом — потребують тривалішого моніторингу й залежать від додаткових соціально-економічних та інфраструктурних чинників. Найбільш інформативними показниками є: кількість осіб, що приєдналися до спортивних секцій після змагань, збільшення числа зареєстрованих членів у спортивних клубах, рівень захворюваності на хронічні хвороби й участь населення в доступних спортивних програмах. Комплексне використання цих показників дає змогу всебічно оцінити оздоровчий вплив міжнародних спортивних заходів і визначити пріоритетні напрями розвитку фізичної культури й спорту в Україні.
ОЦІНКА РІВНЯ ТЕХНІЧНОЇ МАЙСТЕРНОСТІ ЮНИХ ЛУЧНИКІВ ПІД ЧАС СТРІЛЬБИ НА ДИСТАНЦІЇ 18 МЕТРІВ
У статті подано результати педагогічного тестування технічної підготовленості юних стрільців з лука на дистанції 18 метрів у стандартних умовах виконання пострілу. У дослідженні за допомогою стрілецької аналітичної системи Mantis X8 Archery визначено ключові показники технічної майстерності спортсменів на етапі попередньої базової підготовки, зокрема стабільність утримання прицілу, кут і напрямок нахилу лука, кут підйому зброї, час виконання пострілу та результативність влучань по мішені. Визначено характерні відмінності у виконанні пострілів, які зумовлені як рівнем технічної майстерності, так і впливом фізичної та психічної втоми спортсменів. Мета дослідження - оцінити технічні параметри виконання пострілу з лука на дистанції 18 метрів й окреслити специфіку становлення основних технічних умінь юних стрільців на етапі попередньої базової підготовки. Для досягнення поставленої мети застосовано педагогічне тестування, методи математико-статистичної обробки даних та узагальнення. Результати роботи та висновки. У процесі педагогічного тестування встановлено, що середній показник стабільності утримання прицілу становив 91,01 бала, що свідчить про достатньо високий рівень технічної підготовленості спортсменів. Середнє значення кута нахилу лука (1,62°) відображає здебільшого правильне положення зброї, проте зафіксовано випадки відхилення до 6°, що вказує на наявність нахилу зброї. Переважає нахил вправо, що може бути наслідком некоректного упору в руків’я. Кут підйому лука (1,89°) свідчить про оптимальну техніку, хоча в окремих випадках виявлено значні відхилення через втому або порушення т-подібної стійки. Час виконання пострілу був стабільним (6,59 с), а середній результат влучань по мішені становив 8,17 бала, що підтверджує достатній рівень результативності, проте виявлені відмінності між спортсменами потребують індивідуальної корекції техніки. Отже, результати підтверджують важливість цілеспрямованої роботи над формуванням стабільності техніки й удосконаленням контрольних критеріїв педагогічного тестування, що сприятиме підвищенню ефективності підготовки юних стрільців з лука.
ТЕОРЕТИЧНИЙ АНАЛІЗ ПРОБЛЕМИ РЕІНТЕГРАЦІЇ ВЕТЕРАНІВ ВІЙНИ ЗАСОБАМИ ФІЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ І СПОРТУ
В умовах сучасних військових конфліктів проблема соціальної адаптації та психологічної реабілітації ветеранів є одним з найважливіших завдань, що стоїть перед суспільством і державою. Повернення військовослужбовців до цивільного життя супроводжується численними викликами, серед яких фізичні травми, психоемоційні розлади, зокрема посттравматичний стресовий розлад (ПТСР), а також труднощі з відновленням соціальних зв’язків і професійною реінтеграцією. Фізична культура і спорт, як інтегральні частини соціального життя, володіють потужним потенціалом для розв’язання цих комплексних проблем, є ефективним інструментом, що сприяє відновленню ментального здоров’я та соціального благополуччя. Заняття спортом виступають критичним каталізатором переходу від травматичного досвіду до повноцінного цивільного життя, формуючи стійкий фундамент для успішної соціальної адаптації та особистісного зростання. У цьому контексті дослідження ефективних і науково обґрунтованих методів реабілітації і реінтеграції набувають особливого значення. Мета статті —проаналізувати літературні джерела, присвячені проблемі реінтеграції ветеранів засобами фізичної культури та спорту. Висновки. Аналіз іноземних й українських наукових джерел демонструє, що фізична культура та спорт є високоефективним інструментом для комплексної реабілітації та реінтеграції ветеранів і ветеранок. Зокрема, командні види спорту, фітнес-технології та екстремальні види активності сприяють відновленню соціальних зв’язків, формуванню почуття значущості й успішній адаптації до мирного життя. Отже, розвиток адаптивного спорту й спеціалізованої інфраструктури є ключовим завданням для держави та громадських організацій.
STRUCTURE AND CONTENT OF THE COMPETITION SYSTEM IN PROFESSIONAL GOLF
The modern system of competitions in professional golf is unique. Its structure involves a large number of components of different levels that function as a coordinated mechanism. Purpose — to determine the components of the modern system of competitions in professional golf and their content. Material. Materials that were selected for analysis within the scope of the study related to the formation and development of competition system in professional golf both in the historical context and in relation to the current state. Methods: analysis and synthesis; historical; systematic approach. The results. The structure of the competition system in professional golf includes tours and tournaments within them. There are more than 20 tournaments today, which include different numbers of tournaments. The leading tours today are PGA Tour, European Tour, and Japan Golf Tour. At the same time, the most prestigious and oldest tournaments are The British Open, US Open, The Masters, and PGA Championship, which are sanctioned by the mentioned tours, and at the same time are held by independent organizations. They are the most profitable for athletes both from the view point of money payout, and the most rated in terms of the number of points received for the World Golf Ranking. The format of the competition coincides with most professional golf tournaments and involves playing 72 holes according to the «stroke play» system. The results of athletes are recorded in the World Golf Ranking to determine their position in the international sports golf arena. All leading tournaments provide preliminary selection either by the results of qualifying starts or by positions in the World Golf Ranking. Conclusions. The system of competitions in professional golf has been developing for about two centuries. Today, the interaction of all its links is coordinated thanks to the effective cooperation of the leading organizations. It also allowed to build a complex, multi-level system of competitions, which is characterized by a high level of organizational and economic efficiency. Moreover, it continues to develop in accordance with modern trends.
ТЕХНОЛОГІЯ ПОЄДНАНОГО ВДОСКОНАЛЕННЯ ФІЗИЧНОЇ ПІДГОТОВЛЕНОСТІ ЮНИХ ТЕНІСИСТІВ
Проведені дослідження показали, що система фізичної підготовки юних тенісистів потребує перегляду поглядів на її організацію. У зв’язку з цим доцільно запровадити нові підходи до організації їх фізичної підготовки. Використання фітнес-тенісу в системі фізичної підготовки спрямоване на поліпшення фізичної та технічної готовності юних тенісистів. Мета дослідження — науково обґрунтувати й розробити педагогічну технологію фізичної підготовки юних тенісистів з використанням фітнес-тенісу. Високу ефективність розробленої педагогічної технології загальної фізичної підготовки юних тенісистів з використанням фітнес-тенісу підтверджують результати проведеного педагогічного експерименту. Підтверджено наукову гіпотезу, що одночасне підвищення рівня загальної фізичної підготовленості юних тенісистів і освоєння всіх елементів техніки гри в теніс відбувається ефективніше за використання фітнес-технологій. Аналіз динаміки параметрів загальної та швидкісної витривалості юних тенісистів, а також їхньої технічної готовності показав, що в представників експериментальної групи, яка займалася відповідно до запропонованої методики, ці показники були достовірно кращими, ніж у спортсменів контрольної групи.
ЕФЕКТИВНІСТЬ ІНДИВІДУАЛІЗОВАНОЇ ПРОГРАМИ ВДОСКОНАЛЕННЯ ТЕХНІКИ ПЕРЕДАЧ У ПЛЯЖНОМУ ВОЛЕЙБОЛІ
Сучасний етап розвитку пляжного волейболу характеризується підвищенням вимог до технічної майстерності юних спортсменок, що зумовлює потребу впровадження інноваційних методів навчання й контролю. Мета дослідження – перевірити ефективність індивідуалізованої програми технічної підготовки дівчат віком 13–15 років у пляжному волейболі, розробленої на основі аналізу показників змагальної діяльності та принципів програмованого навчання. Методи дослідження. Використано педагогічне спостереження, тестування, експеримент, відеоаналіз і методи математичної статистики. У дослідженні брали участь 36 спортсменок, розділених на контрольну (n = 18) та експериментальну (n = 18) групи. Розроблена комп’ютерна система «Комплексна аналітична програма технічної підготовки в пляжному волейболі» (КАПТППВ) виконувала обробку показників ефективності, результативності, кількості помилок і браку, автоматично формуючи індивідуальні плани технічної підготовки на 12 тижнів. Для контролю застосовано комплекс педагогічних тестів, що оцінювали точність і техніку виконання другої передачі: передач зверху, у стрибку, знизу, за голову та після прийому подачі. Результати дослідження. Після завершення експерименту спортсменки експериментальної групи продемонстрували статистично достовірне поліпшення показників точності у всіх шести тестах (p < 0,05). Найбільші прирости спостерігали у вправах «передача зверху на відстань 4–4,5 м» (+32,0 %), «передача у стрибку» (+21,5 %) і «передача зверху за голову» (+24,1 %). Якісна оцінка техніки за 7-бальною шкалою засвідчила підвищення рівня технічної майстерності в межах 18–22 %. Міжгрупові порівняння підтвердили достовірні переваги експериментальної групи за більшістю показників (p < 0,05). Висновки. Установлено, що впровадження індивідуалізованої програми технічної підготовки, реалізованої через комп’ютерну систему КАПТППВ, забезпечує цілеспрямований розвиток технічних навичок спортсменок, підвищує точність, стабільність і результативність виконання передач. Отримані дані узгоджуються із сучасними дослідженнями (Koch & Tilp, 2009; Palao & Manzanares, 2019; Giatsis et al., 2023), які підтверджують доцільність використання аналітичних і зворотно-інформаційних технологій у підготовці волейболісток підліткового віку.
МОРФОЛОГІЧНА ХАРАКТЕРИСТИКА СПОРТСМЕНІВ-КАРАТИСТІВ ВЕРСІЇ КІОКУШИН
Статтю присвячено комплексному оцінюванню морфологічних проявів адаптації каратистів кіокушин до багаторічних тренувальних навантажень. Мета дослідження – описати морфологічний профіль спортсменів, які займаються карате кіокушин, і порівняти його з профілем представників інших одноборств. Матеріали й методи. Досліджували антропометричні характеристики каратистів версії кіокушин (КК, n = 11) віком 18-20 років, чоловічої статі, зі стажем тренувань 6-13 років. Вимірювання повздовжніх і поперечних розмірів тіла виконували антропометром і товщинним циркулем, товщину шкірно-жирових складок вимірювали за допомогою каліпера моделі Skinfold Caliper Baseline, склад тіла визначали розрахунковими методами, соматотип спортсменів описували за схемою Хіт — Картера. Основні результати дослідження. Встановлено, що вага й зріст КК близькі до показників представників боксу, тхеквондо та карате. Середня довжина ноги в КК більша, ніж у представників дзюдо й боксу (93,2 ± 1,4 см), а довжина верхньої кінцівки — менша. Виявлено білатеральну асиметрію окремих поздовжніх, поперечних та обводових розмірів кінцівок КК, а також силових характеристик м’язів верхньої кінцівки. Вона може бути зумовлена техніко-тактичними особливостями ведення боротьби в КК. У представників КК відносно короткий тулуб, довгі нижні й середні верхні кінцівки, яскраво виражений чоловічий тип тілобудови. Індекс маси тіла в КК (23,98 ± 1,08 кг/м²) близький до такого самого в представників східних одноборств і боксу. Представників КК характеризує високий вміст м’язового компонента (50,44 ± 0,60 %) та типовий для спортсменів вміст жирового компонента (9,82 ± 1,02 %). У всіх обстежених КК переважає мезоморфія в різних комбінаціях з екто- й ендоморфними компонентами, середній соматотип — ендоморфний мезоморф. Висновки. Описано морфологічний профіль спортсменів КК, який дає змогу охарактеризувати особливості адаптації організму спортсменів до навантажень, характерних для цього виду спорту.
ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНА ПЕРЕВІРКА СТАНДАРТИЗОВАНОЇ ПРОГРАМИ ФОРМУВАННЯ ШВИДКІСНИХ ЯКОСТЕЙ У МАЙБУТНІХ ФУТБОЛІСТІВ НА ЕТАПІ БАЗОВОЇ ПІДГОТОВКИ
Мета дослідження — експериментально перевірити ефективність стандартизованої програми формування швидкісних якостей у футболістів на етапі базової підготовки. Матеріали й методи. Методи отримання первинної інформації охоплювали: аналіз наукових джерел і документальних матеріалів; експериментальні методи (антропометрії, спірометрії, динамометрії, рухових тестів), методи математичної статистики (кореляційний аналіз). Респонденти — футболісти ФК «Райдужний». Основні результати дослідження. Антропометричні вимірювання передбачали визначення: довжини тіла (см); маси тіла (кг); товщини шкірно-жирових складок (см); обводу грудної клітки (см); життєвої ємності легень (л); сили м’язів-згиначів кисті (кг). Рухові тести — комплекс Державних тестів України й комплекс тестів «Єврофіт»: частота постукувань (с); стрибок у довжину з місця (см); кистьова динамометрія (кг); з положення лежачи на спині піднімання тулуба в сід за 30 с (кількість разів); човниковий біг 10 х 5 м (с); час подолання дистанції 30 та 60 м (с). Найбільше змінилися обводові показники, які свідчать про збільшення в підлітків цієї групи м’язового складника тіла, що проявляється в зменшенні величини середньої жирової складки й підвищенні значень динамометрії сильнішої кисті. У підлітків суттєво збільшується обвід грудної клітки через збільшення життєвої ємності легень. Спостерігається позитивна динаміка за показниками, які характеризують швидкісну витривалість; швидкісно-силових можливостях і спеціалізований, характерний для футболу, швидкісно-силовій компоненті. Суттєвих змін зазнали показники, які характеризують психомоторний компонент швидкості як рухової якості, і швидкості генерації імпульсів у корі головного мозку. Висновок. Після реалізації дослідницьких завдань з формування швидкісних якостей відбулися суттєві зміни антропометричних показників у підлітків ЕГ. Спостерігали позитивну динаміку показників, що характеризують швидкісну витривалість. Істотних змін зазнали показники, які характеризують психомоторний компонент швидкості як рухової якості, і швидкості генерації імпульсів у корі головного мозку. Саме ці показники і є головною ознакою прояву швидкісних якостей людини.
ВПЛИВ МАСИ ТІЛА НА ПОКАЗНИКИ ЦЕНТРАЛЬНОЇ ГЕМОДИНАМІКИ СТУДЕНТІВ-ФІЗІОТЕРАПЕВТІВ
Попри очевидний зв’язок складу тіла, величини індексу маси тіла й показників артеріального тиску, фізичної працездатності та аеробних можливостей студентів, залишаються мало вивченими зміни багатьох параметрів гемодинаміки в студентів з дефіцитом чи надмірною масою тіла. Тож мета нашого дослідження — вивчити особливості показників гемодинаміки студентів різної статі з дефіцитом і з надмірною масою тіла (МТ) через порівняння з їхніми однокурсниками з нормальною масою тіла. Матеріали й методи. Учасники дослідження — студенти спеціальності 227 «Фізична терапія та реабілітація» віком 17-18 років з дефіцитом МТ (5 чоловіків, 8 жінок), нормальною МТ (51 чоловік, 27 жінок) та надмірною МТ (10 чоловіків, 4 жінок). Вимірювали частоту серцевих скорочень (ЧСС), артеріальний тиск систолічний (АТс) та діастолічний (АТд). Розрахунковим методом визначали пульсовий тиск (ПТ), середній тиск (СТ), ударний об’єм крові (УО), ударний індекс (УІ), хвилинний об’єм крові (ХОК), периферичний опір (ПО), індекс периферичного опору (ІПО), вегетативний індекс (Кердо) (ВІК), серцевий індекс (СІ), індекс кровопостачання (ІК), індекс Робінсона (ІР), індекс адаптотропності (ІАТ) та адаптаційний потенціал (АП). Результати. У студентів із різною МТ виявлено значущі зміни в показниках серцево-судинної системи. У чоловіків із дефіцитом МТ величина ЧСС була вищою на 15 % (р < 0,05), АТд — нижчим на 8 % (р < 0,05), а периферичний опір — знижений на 27–34 % (р < 0,05). У жінок із надмірною МТ показники АТс, УО, ХОК та ІАТ були достовірно підвищені (на 18–46 %, р < 0,05), що свідчить про інотропний тип регуляції. У чоловіків із дефіцитом МТ зафіксовано гіперкінетичний тип гемодинаміки: СІ вищий на 26 % (р < 0,05), ІК — на 38 % (р < 0,05), ІПО — нижчий на 35 % (р < 0,05). У жінок із надмірною МТ показник ІПО був вищим на 18 % (р < 0,05), а АП — на 21 % (р < 0,05), що вказує на зниження адаптаційних можливостей. Висновки. Виявлено особливості показників гемодинаміки студентів із відхиленнями від нормальної МТ. Дефіцит МТ зумовлює більші зміни гемодинаміки в осіб чоловічої статі, які проявляються в підвищенні ЧСС і серцевого індексу, зниженні артеріального тиску та периферичного опору судин. За надмірної МТ зміни гемодинаміки більш виражені в осіб жіночої статі, вони проявляються в підвищенні систолічного й пульсового тиску, ударного об’єму, ударного індексу, адаптаційного потенціалу та зниженні периферичного опору судин.
АНАЛІЗ ЕВОЛЮЦІЙНОГО РОЗВИТКУ СУЧАСНОГО П'ЯТИБОРСТВА В ОЛІМПІЙСЬКОМУ РУСІ
У статті проаналізовано еволюцію і зміни формату сучасного п’ятиборства. Сучасне п’ятиборство — це унікальний олімпійський вид спорту, створений для перевірки «універсального спортсмена» через поєднання п’яти різних дисциплін (фехтування, плавання, кінний спорт (перешкоди), стрільба та біг). Він поєднує в собі елементи витривалості, сили, спритності та тактичного мислення, вимагаючи від спортсменів високого рівня багатогранної підготовки. Цей вид спорту має глибокі історичні корені й пов’язаний із традиціями античного п’ятиборства, кульмінації античних Олімпійських ігор. Водночас створення й розвиток сучасного п’ятиборства були тісно пов’язані з баченням барона П’єра де Кубертена, який у 1909–1912 роках ініціював уведення багатоденної версії ідеального випробування кавалерійського солдата на Олімпійських іграх. Сучасне п’ятиборство кілька разів еволюціонувало: від первісної структури зі стрільбою з пістолета, фехтуванням, плаванням, стрибками через перешкоди й бігом до компактного одноденного формату з комбінованою дисципліною «лазерний біг» і нещодавно введеним «перешкодним бігом» замість кінного спорту. Аналіз літературних джерел і нормативних документів показує, що ці перетворення відбулися під впливом зовнішніх вимог (підвищення видовищності, безпеки й економічності змагань, а також впливу МОК), водночас було збережено принцип універсальності спортсменів. Отримані результати підкреслюють, що, незважаючи на реформу формату, суть сучасного п’ятиборства як комплексного випробування фізичних і розумових якостей залишається незмінною. Висновки статті вказують на те, що саме здатність п’ятиборства адаптуватися до нових умов забезпечує його постійну актуальність в олімпійському русі, а продовження інновацій (зокрема, повернення до багатоденної системи на Олімпійських іграх 2028 року) гарантує подальший розвиток і підтримку престижу цього виду спорту.
ОСОБЛИВОСТІ РЕЖИМІВ ПОТУЖНОСТІ ПЕДАЛЮВАННЯ ТА ЗМАГАЛЬНИХ РЕЗУЛЬТАТІВ ЗА РІЗНОЇ СПРЯМОВАНОСТІ ПЕРЕДЗМАГАЛЬНИХ МЕЗОЦИКЛІВ У ВИСОКОКВАЛІФІКОВАНИХ ВЕЛОСИПЕДИСТІВ-ТРЕКОВИКІВ
Проаналізовано показники середнього й максимального приросту потужності педалювання, а також час подолання дистанції 4000 м. Найбільший приріст потужності (+10,0 Вт) і покращення часу (10,6–10,9 с) спостерігали після навчально-тренувальних зборів (НТЗ) з акцентом на розвитку анаеробної системи енергозабезпечення, коли застосовували ударні мікроцикли з високою питомою вагою спеціальної роботи. У наступні роки під час проведення мезоциклів з акцентом на розвитку аеробної та змішаної систем енергозабезпечення приріст показників був менш вираженим (+0,6–3,5 Вт; 0,1–6,9 с). Мета роботи — визначити особливості взаємозв’язків режимів потужності педалювання та змагальних результатів за різної спрямованості передзмагальних мезоциклів у велосипедистів-трековиків. Матеріали й методи. Для інструментального контролю потужності педалювання використовували прилад Power meter FAVERO ASSIOMA DUO та FSA Power Box. Порівнювали три підходи до побудови передзмагальних мезоциклів підготовки, зокрема з акцентом на анаеробній, аеробній та змішаній системах енергозабезпечення. Застосовували такі методи дослідження: тестування з використанням вимірювача потужності педалювання (power meter); хронометраж відрізків (4000 м) — для оцінювання динаміки часу; порівняльний аналіз — для виявлення залежності між зміною потужності та скороченням часу проходження дистанції. Висновок. Установлено, що найбільш виражений приріст результатів велосипедистів показав передзмагальний мезоцикл, спрямований на розвиток анаеробної потужності педалювання. Передзмагальні мезоцикли з акцентом на розвитку аеробної і змішаної систем енергозабезпечення теж показали статистично позитивну динаміку, хоча й не настільки виражену.
ФОРМУВАННЯ КООРДИНАЦІЙНИХ ЯКОСТЕЙ МОЛОДШИХ ШКОЛЯРІВ ЗАСОБАМИ ГІРСЬКОЛИЖНОГО СПОРТУ
Сучасні підходи до фізичного виховання дітей молодшого шкільного віку потребують пошуку ефективних засобів, що забезпечують гармонійний розвиток рухових, зокрема координаційних, якостей. Одним із таких засобів є гірськолижний спорт, що поєднує різні форми рухової активності, розвиває рівновагу, просторову орієнтацію, точність і швидкість реакцій. Мета роботи — теоретично обґрунтувати й експериментально перевірити ефективність використання гірськолижного спорту для розвитку координаційних якостей молодших школярів. Матеріали й методи. У дослідженнях брали участь школярі двох молодших класів. Учнів поділили на дві групи: експериментальну та контрольну. Кожна група складалася з 16 осіб. Середній вік дітей становив 8±0,9 року. Усі учні вчилися в загальноосвітній школі, регулярно відвідували заняття з фізичного виховання і були загалом здорові. Експериментальним чинником був варіативний модуль з гірськолижного спорту в програмі фізичної культури, а відповідно й комплекс фізичних вправ з розвитку координації молодших школярів. Основні результати дослідження. У статті викладено теоретичні основи, роль лижного спорту в розвитку рухових навичок, а також подано комплекс координаційних вправ, адаптованих для юних учнів. Результати експерименту підтверджують, що систематичне використання лижних вправ поліпшує просторову орієнтацію, рівновагу, час реакції та загальну моторну координацію. Комплекс із семи тестових завдань, застосований у роботі (баланс, човниковий біг, смуга перешкод, точність ловіння м’яча, проста реакція), можна рекомендувати як надійну систему моніторингу координаційної підготовленості молодших школярів у закладах загальної середньої освіти. Уведення елементів гірськолижної підготовки в освітній процес сприяє не лише розвитку координаційних якостей, а й підвищенню інтересу дітей до рухової активності, мотивації до занять спортом та ефективності уроків фізичної культури. Висновок. Гірськолижний спорт можна розглядати як перспективний варіативний модуль у фізичному вихованні молодших школярів, особливо в регіонах із природними умовами для організації зимового активного відпочинку й початкових форм лижної підготовки.
ВПЛИВ ТРИВОЖНОСТІ Й САМОЕФЕКТИВНОСТІ НА АДАПТАЦІЮ ПЛАВЦІВ У ПІДГОТОВЧОМУ ПЕРІОДІ: ІНТЕГРОВАНИЙ ПСИХОФІЗІОЛОГІЧНИЙ ПІДХІД
У статті розглянуто вплив психологічних чинників, зокрема тривожності й самоефективності, на процес адаптації плавців у підготовчому періоді. Показано, що ефективність тренувального процесу в плаванні залежить не лише від фізичних і технічних параметрів, а й від рівня емоційної стабільності спортсмена, його впевненості у власних можливостях та здатності регулювати психічні стани в умовах щораз вищих навантажень. Проаналізовано особливості підготовчого періоду плавців, специфіку їхньої фізіологічної, психологічної та біомеханічної адаптації, а також потребу інтеграції методів психологічної підготовки. Розглянуто сучасні наукові підходи до вивчення взаємозв’язку між рівнем тривожності, самоефективності та спортивною результативністю, узагальнено результати досліджень, що демонструють негативний вплив надмірної тривожності на точність рухів, концентрацію уваги та якість відновлення після тренувань. Водночас високу самоефективність розглядають як чинник, що підсилює здатність до адаптації, сприяє стійкості до стресу, підвищує мотивацію і впевненість спортсменів у власних силах. Окреслено значення психологічної підготовки як невід’ємного складника тренувального процесу, що передбачає розвиток умінь саморегуляції, формування позитивного мислення, використання технік релаксації, візуалізації та контролю емоційних станів. Підкреслено важливість інтегрованого психофізіологічного підходу, у межах якого поєднують фізичні, психоемоційні та когнітивні компоненти підготовки плавців. Розглянуто перспективи впровадження тренінгових програм розвитку самоефективності й управління тривожністю в практику спортивної підготовки. Доведено, що гармонійне поєднання психологічного й фізичного складника сприяє досягненню оптимального рівня адаптації плавців у підготовчому періоді та формуванню їхньої здатності ефективно функціонувати в умовах змагальної діяльності.
РЕЗУЛЬТАТИВНІСТЬ ВИСТУПІВ СПОРТСМЕНІВ РІЗНОЇ СПОРТИВНОЇ КВАЛІФІКАЦІЇ У СТРІЛЬБІ З ПНЕВМАТИЧНОГО ПІСТОЛЕТА
У статті описано застосування сучасної методики, яку запропонували науковці для аналізу результативності виступів на змаганнях спортсменів різної спортивної кваліфікації. Доповнено уявлення про особливості виконання змагальної вправи у стрільбі з пневматичного пістолета на етапі спеціалізованої базової підготовки. Мета — аналіз наукових методів і вивчення результативності виступів спортсменів на етапі спеціалізованої базової підготовки у стрільбі з пневматичного пістолета. Для виконання мети та завдань застосовано такі методи дослідження: аналіз й узагальнення даних наукової і методичної літератури, педагогічне спостереження, методи математичної статистики. Результати роботи та висновки. У ході дослідження визначено практичні методи аналізу результативності виступів спортсменів на етапі спеціалізованої базової підготовки під час всеукраїнських змагань. Результати виступів спортсменів отримано за допомогою електронно-технічної системи SIUS Shooting Results під час всеукраїнських змагань. Запропонована методика доповнює розуміння особливостей стрільби з пневматичного пістолета й застосування ефективних засобів удосконалення стрілецької майстерності. Отримані дані можна застосувати в написанні навчально-методичних рекомендацій для тренерів-викладачів дитячо-юнацьких спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, шкіл вищої спортивної майстерності, закладів спортивного профілю. Проаналізовано результати виступів спортсменів етапу спеціалізованої базової підготовки зі стрільби з пневматичного пістолета. Так, у спортсменів І розряду сила взаємодії результату й розташувань влучань характеризує дуже слабкий (у межах 0 < r < 0,2), слабкий (0,2 < r < 0,4) і середній (0,4 < r < 0,7) взаємозв’язки. У спортсменів — КМСУ сила взаємозв’язку в межах 0 < r < 0,2 характеризує дуже слабкий взаємозв’язок, у межах 0,2 < r < 0,4 — слабкий взаємозв’язок, у діапазоні 0,4 < r < 0,7 — середній взаємозв’язок, у діапазоні 0,7 < r < 0,99 — сильний взаємозв’язок. Результати взаємодії у спортсменів — МСУ в межах 0 < r < 0,2 свідчать про дуже слабкий взаємозв’язок, 0,2 < r < 0,4 — про слабкий взаємозв’язок і 0,4 < r < 0,7 — про середній взаємозв’язок.
ОРГАНІЗАЦІЙНА МОДЕЛЬ І РЕЗУЛЬТАТИ ВПРОВАДЖЕННЯ ПРОЄКТУ «ЛЬВІВСЬКІ СПОРТИВНІ ШКІЛЬНІ ЛІГИ»
Мета дослідження — аналіз організаційної моделі й ефективності функціонування львівських спортивних шкільних ліг (далі – ЛСШЛ) як інноваційної форми розвитку шкільного спорту на рівні територіальної громади. Матеріалами дослідження слугували нормативно-правові акти України, офіційні документи Львівської міської ради, положення й аналітичні звіти щодо реалізації проєкту «ЛСШЛ», а також матеріали національної програми «Пліч-о-пліч». Додатково опрацьовано сучасні наукові публікації (2015–2024 рр.) з міжнародних баз даних, присвячені розвитку шкільного спорту, багаторівневим системам змагань та інноваційним моделям фізичного виховання. Застосовано методи системного, структурно-функціонального й порівняльного аналізу, контент-аналіз нормативних документів і наукових джерел, що забезпечило комплексність дослідження. Результати дослідження свідчать, що створення ЛСШЛ стало відповіддю на потребу модернізації фізичного виховання та підвищення масовості учнівського спорту. Запроваджена у Львові модель багаторівневих учнівських змагань, синхронізована з освітнім процесом і цифровими інструментами управління, забезпечує регулярність та доступність спортивної діяльності, сприяє формуванню мотивації до рухової активності, розвитку лідерських і соціальних компетентностей школярів. Важливою особливістю ЛСШЛ є те, що проєкт був реалізований раніше за запуск національної програми «Пліч-о-пліч» і фактично став її концептуальним прототипом, що підтверджує його інноваційність та управлінську значущість. Установлено, що ефективність ЛСШЛ забезпечують децентралізована модель управління, співпраця між органами місцевого самоврядування й закладами освіти, цифровізація обліку та моніторингу, а також чіткі регламенти проведення змагань. Отримані результати засвідчують високий рівень життєздатності моделі та її потенціал для масштабування в межах інших громад України. Висновки дослідження вказують на те, що ЛСШЛ є ефективним інструментом розвитку фізичної культури, який поєднує освітній, виховний і спортивний складники, забезпечує формування активного способу життя молоді й зміцнює соціальний потенціал громади.